Извинете. - Какво? А.
Мафую тук ли е?
Днес почива.
Ясно…
А кога е на смяна?
Може да го попиташ лично?
А, ами…
Той май ме мрази.
Много благодаря…
Разбира се.
Прати ми текста на песента, като свършиш.
Добре.
Само седмица, а?
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
ДАРБА Епизод 8: "Времето изтича"
Само белези останаха в сърцето ми.
Но животът продължава и върви по своя път.
Принудата не е направила никого щастлив.
Всичко си е добре и така.
Дъжд, слънце, облаци.
През всички сезони, през цялата година,
не виждам желание за живот.
Ще ровя дълбоко и ще се избавя от всички свои спомени.
А гласът, който не достига до мен, опитвам се да привлека към себе си.
Толкова дълбоко ровя в себе си. Знаеш ли каква болка търпя?
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
Взе ли чадър? - Да.
А китарата?
Днес нямаме репетиция. - Какво?
Ако продължиш в този дух, може да те погълне звученето на Мафую.
УЧЕБНА ЗАЛА
Искам… да играя баскетбол.
Ами отивай. - Скучно е да играя сам.
Всички наоколо говорят само за тъпите изпити.
А ти, Уенояма? Зает си подготовката на концерта?
А, моля? - На кой му пука?!
Аз ще дойда на концерта!
О…
Ако по история получим по-малко от 70,
ще ни скапят от домашни. - Сериозно?
Готвиш се за изпитите?
Не съвсем.
Знам, че ще се проваля на съвременен японски.
Да, разбирам.
Успех. - Аха, до скоро.
Таке, от репетиции ли идваш?
Не, там отивам.
Ох, сигурно ти е трудно.
Всички работим и графиците ни през седмицата не съвпадат.
Следващото свирене ни е възможно точно преди концерта.
Страшно, та чак зловещо! - Не ми говори…
Е, все пак ще чакам с нетърпение шоуто.
Разбира се.
Опа, заваля.
По дяволите! Нямам чадър!
Ако искаш еднократен, мога да ти дам.
Спаси ме направо!
… продължаваме с времето.
Дъждът ще продължи във всички региони на Канто,
заради ниското атмосферно налягане
и ще се усили днес през деня…
Дай ми една хапка.
Мечтая тази влага да изчезне.
Това става, като живееш в подземие.
Млъквай.
Имаш ли против сутрин да свиря на ударни?
Какво? Защо?
Ами…
Концертът? Значи ти сериозно приемаш това?
Какво?
Ще дойдеш ли?
Свириш така, че не те е срам да ми покажеш?
А, ясно. Всичко е толкова зле, че дори не можеш да отговориш.
Няма да дойда тогава.
Ей!
Угецу.
Ела там.
Няма смисъл да идвам на шоу,
чиито музиканти и грам не се стараят.
Старая се! Но това е всичко, което се получава!
А, най-накрая някакъв пламък.
Е, благодаря.
После посвири с мен на цигулка.
Свири си с новия любовник - цигулар.
Не, в него харесвам единствено лицето.
Наистина? - Да.
Какво искаш да изразиш?
Или от кое бягаш, за да не го изразиш?
Кашима Хиираги Не спиш ли?
Кашима Хиираги Ей! Не спиш ли?
Погледни през прозореца. Ей.
Ало?
Мафую. Ей.
Излез за малко.
Кашима Хиираги няма да се набърка.
Защото наистина няма смисъл.
Защо сега?
През цялото това време просто стоеше отстрани.
Прав си. Нищо не направих.
Даже когато започна да се срещаш с Юки.
Знаех всичко, но не казах нищо.
А сега толкова съжалявам.
Ей, разбирам какво чувстваш, но…
Понятие нямаш какво чувствам!
Прав си, няма как да знам.
Сега и за това съжалявам.
Кашима Хиираги иска прошка.
Без значение от кого… Той просто иска да му бъде простено.
САТО
ЙОШИДА
Сато Мафую, Йошида Юки и аз бяхме приятели от деца.
После към нас се присъедини Шизусуми.
Доколкото помня, живеех кротко в собствения си малък свят.
Особено Мафую и Юки,
безпризорни деца на самотни майки.
В началото нещо не им достигаше.
После сякаш единият имаше това, което не достигаше на другия.
Юки се нуждаеше от Мафую, а Мафую се нуждаеше от Юки.
Оставяха впечатлението, че са създадени един за друг.
Юки беше ярък, властен и капризен.
Мафую беше покорен, затворен и тих.
И докато всички наоколо се питаха как така се разбират,
те силно се привличаха един към друг като полюсите на магнит.
Техният личен малък свят сякаш имаше собствени правила.
Разделихме се в различни гимназии,
а Юки, Шизусуми и аз създадохме музикална банда…
И беше така до един малък инцидент.
Юки работеше почасово, за да може да свири в групата.
А останалото време прекарваше в студиото,
Мафую и Юки се скараха глупаво.
Беше безсмислен спор,
някакво глупаво разногласие, което се случва на всички.
Два дни по-късно Юки,
който даже не можеше да пие, се напи до безпаметност.
И Мафую го намери.
Знаех за всичко.
Знаех за всичко, но какво от това…
В неделя е шоуто.
Нали нямаш против да дойда?
Да. - А Шизу може ли да дойде?
Покани и Шизу.
Изкарах си го на теб.
Да.
Казах, че нямаш понятие какво чувствам.
Но истината е там… Самият аз не знам какво чувствам.
Не исках да признавам чувствата си. Избягвах ги.
Оу!
Глупчо…
Поне понякога звънкай, тъпчо.
Аха.
Благодаря…
Кашима Хиираги иска прошка.
Без значение от кого… Той просто иска да му бъде простено.
Но повече от всичко, той иска прошка от Мафую.
Бръъъъъм! - Бууум!
С какво си зает?
Да не онемя?
Бръъъъм! - Когато говоря…
татко ме бие.
Знаеш ли, истинският татко не прави така.
Здрасти.
Къде е Мафую? - Още го няма.
Да видим какво ще стане на репетицията.
Какво? - Ще видим.
Кой знае, може да ни изненада в последната минута.
Ако Мафую реши да пее, ние трябва да се сдържаме.
Всичко ще е наред, докато на сцената се получава.
Да!
Добро утро.
Ние сме "The seasons". Разчитаме на вас.
Да започнем с ударните!
Започна репетицията…
и Мафую все пак не пя.
Отлично, да се запознаем.
Започваме поред на излизането.
Така, ние сме "Cha shao boys". Аз съм басист, Ятаке.
Пътят беше трънлив, но е добре, когато всичко свършва добре.
Нищо не е свършено!
Надявам се днес добре да се забавляваме.
Приятно е да работим с вас.
Взаимно е!
Следва: "The seasons".
Разчитаме на вас. - Разчитаме на вас.
Взаимно е!
Ще споделите ли нещо? - Какво?
А…
Ще се раздадем изцяло!
Така, следващите са "Bentenz".
А… погрижете се за това.
Днес сред нас има и новаци,
така че старите кучета трябва да ги подкрепят.
Ние сме Итая и Уеки.
Итая кун и Уеки кун…
Да, намерих ви.
Минете. Няма повторно влизане, запомнете.
Благодаря. - Изберете си напитка.
Искам кола. А ти, Уеки?
Уенояма! Мафую!
Акихико!
А ето я…
Здрасти. - С Рицука всичко наред ли е?
Акихико.
О, ти наистина дойде.
Дойдох, но не очаквам кой знае какво.
Млъквай, мистър Идеален.
С нетърпение чакам шоуто.
Тук е доста многолюдно…
Не съм изненадан. Щом Уенояма участва.
Всъщност той е доста популярен тук.
Пусна собствено CD,
които винаги се продават добре. - Охо…
Като се има предвид колко е добър Уенояма,
вярвам напълно в Сато, щом го е поканил Уечи.
Ха-ру-ки!
Ох… - Ей, наред ли е всичко с вас?
Това момче е вокалистът ви, нали?
Таке. - Да?
Ами…
Ако нещо се обърка, може ли да свирите, докато ние излезем?
Толкова ли е зле при вас?
Е… Ти видя репетицията.
Прецакахте се. - Да, знам.
Е, аз ви помолих да участвате с нас, така че
ще ви пазя задника, ако се наложи.
Благодаря.
Е, нямаме избор.
Явно ще караме без вокал.
Камък ми падна от душата, направо.
Какви ги говоря?
Ужасен съм.
Винаги сме били инструментална група.
Тук няма да споря.
Може следващия път. - Следващият път?
И кога това? - Нямаме текст,
какво друго ни остава?
Уенояма.
За първи път виждам да се предаваш.
Какво?!
Винаги казваш, че ще се справим. - Събуди се, тогава!
Нищо не можеш!
№8: Времето изтича
Самотата е оръжие, способно да ранява хората.
А аз не забелязвах това.
Любовта е болест.
От нея в гърдите боли… А лекарство никакво няма.
Този ден е толкова чудесен, но нещо някак не достига.
Изглежда някак пуст и празен.
Ти си толкова загадъчен.
Твоето съществуване ме прави
ту силен и непобедим, ту много слаб.
Кой ще ми каже кое е това, което ни прави добри "човеци"?
Аз не знам, не знам…
Непрестанно скитам в търсене на отговор.
Превод и редакция: naia
Eastern Spirit ® 2021